Suspicion in the case law of the European Court of Human Rights - Максименко , Н. В. (Київський національний університет імені Тараса Шевченка, ТОВ «Правова Єдність», 2018)
The accession of Ukraine to the Council of Europe and further ratification of the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms on July 17th 1997 gave our state the opportunity to become a part of the European system of human rights protection, which provides not only the obligation to protect the rights and freedoms, but also the obligation to recognize the jurisdiction of the European Court of Human Rights. The case law of the European Court of Human Rightsplays a practical role in the correct interpretation and application of the norms and concepts of domestic criminal procedural law. One of the concepts that is connected with the provision of an adequate level of protection of individual freedom and integrity of a person in the criminal justice process and careful investigation is «suspicion.» The statistic of the European Court against Ukraine indicates that the national law enforcement practice does not have a correct understanding of the suspicion, the time of its beginning and its ending, the qualitative characteristics of the reasonable suspicion according to The Convention. The purpose of the article is to study the European Court’s understanding of suspicion and its characteristics. It has been established that the European Court in its decisions identifies suspicion as an assumption of a criminal offense committed by a person and decides on its availability by investigating the actual situation of a person in a criminal proceeding and carrying out procedural measures concerning her, which may significantly affect his condition. It is concluded that in the practice of the European Court, the moment of suspicion of committing a criminal offense is related to the moment when some procedural steps have been taken to the person (due to the presence of such suspicion) that may significantly affect his condition. The work highlights the main characteristics of reasonable suspicion. It is also determined that the European Court, depending on the results of the pre-trial investigation, concludes the suspicion, either the official notification to the person of the prosecution, or the unilateral decision made in favor of the person that he will no longer be prosecuted and his position can not be considered as such, which is substantially affected by the proceedings.

Приєднання України до Ради Європи та ратифікація 17 липня 1997 р. Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) зумовили включення нашої держави до європейської системи охорони прав людини, яка передбачає не лише обов’язок охороняти на дотримуватися передбачених Конвенцією прав та свобод, але і визнавати юрисдикцію Європейського суду з прав людини (далі – Європейський суд). Урахування підходу Європейського суду до розуміння та застосування положень Конвенції в конкретних обставинах відіграє роль практичного орієнтиру при правильному тлумаченні та застосуванні норм та понять вітчизняного кримінального процесуального права. Одним із таких понять, яке нерозривно пов’язано із забезпеченням належного рівня захисту особистої свободи та недоторканості особи у процесі кримінального судочинства й потребує ретельного дослідження, є «підозра». Статистика розгляду Європейським судом заяв проти України з приводу порушення ст. 5 та ст. 6 Конвенції вказує на відсутність у національній правозастосовній діяльності правильного розуміння підозри, моменту її виникнення та закінчення, а також якісних ознак, яким має відповідати підозра, щоб уважатися обґрунтованою у розумінні Конвенції. Метою статті є дослідження розуміння підозри та її якісних характеристик Європейським судом за допомогою аналізу його практики. Встановлено, що Європейський суд у своїх рішеннях визначає підозру як припущення про вчинення особою кримінально караного діяння та вирішує питання про її наявність шляхом дослідження фактичного положення особи у кримінальному провадженні та здійснення щодо неї процесуальних заходів, що істотно позначилося на положенні цієї особи. Робиться висновок, що у практиці Європейського суду момент виникнення підозри у вчиненні кримінального правопорушення пов’язаний з моментом здійснення щодо особи будьяких процесуальних заходів, зумовлених наявністю такої підозри, які можуть суттєво вплинути на її стан. У роботі виокремлюються основні якісні ознаки підозри, яка відповідає ознакам обґрунтованості, та робиться висновок, що вона становить собою таку розумну підозру, яка містить достатні об’єктивні елементи, зокрема факти, спеціальну інформацію, що знайшли фактичне вираження в офіційних документах обвинувачення, та можуть привести об’єктивного спостерігача до обґрунтованого переконання, що особа могла вчинити дії, заявлені органами обвинувачення. Визначається, що Європейський суд залежно від результатів досудового розслідування під закінченням підозри розуміє або офіційне повідомлення особі про обвинувачення, або одностороннє офіційне рішення, ухвалене на користь особи про те, що її більше не переслідуватимуть за наявними обвинуваченнями та її становище надалі не можна вважати таким, що на нього суттєво впливає провадження.
ПІДОЗРА У ПРАКТИЦІ ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ
Keywords: suspicion; reasonable suspicion; European Court of Human Rights; beginning of suspicion; ending of suspicion.; підозра; обґрунтована підозра; Європейський суд з прав людини; виникнення підозри; закінчення підозри.