Євроскептицизм у сучасній західній політичній думці - Балінська Яна Олегівна (My University, 2025)
Ідея європейської інтеграції – як в межах Європейського Союзу, так і за його кордонами – зазнає все більшої критики з боку громадськості та політичних сил. Євроскептицизм став своєрідною антитезою євроінтеграції, що покликана довести дисфункціональність об’єднаної Європи. Сучасну фазу протистояння інтеграційних та дезінтеграційних наративів можна визначити гострою та доленосною. Майбутнє ЄС та перспективи держав, що є кандидатами на вступ, сьогодні напряму залежать від того, що переможе: національна чи наднаціональна ідентичність; популізм чи здоровий глузд; загальноєвропейські цінності чи вузьконаціональні інтереси тощо. Знання детермінант, еволюції, інституційних особливостей та специфіки практичної реалізації євроскептицизму дозволить зрозуміти його сутність та механіку функціонування, що, у свою чергу, допоможе сформувати узгоджену стратегію протидії його негативним ефектам на євроінтеграцію. Відповідні знання сьогодні більшою мірою акумульовані у науковому полі західної політичної думки. Щоправда, вони потребують систематизації та узгодження, комплексного аналізу та глибинної рефлексії, чим і був зумовлений вибір теми даного наукового дослідження. Окремі теоретичні та практичні аспекти євроскептицизму розкриваються такими зарубіжними та українськими дослідниками, як О. Батрименко, Г. Вайнштейн, Д. Вальред, С. Васілопулу, Р. Інґлгарт, М. Каращук, Н. Карпчук, Ф. Кемерон, В. Климончук, Г. Маркс, Д. Неліпа, П. Тагард, О. Тарнавський, О. Ткач, К. де Фріз, Л. Хуге, К. Шнайдер тощо. Системний аналіз наукових ідей та позицій цих учених став теоретичним фундаментом даного наукового пошуку, розробки авторської візії євроскептицизму як поняття та явища соціально-політичного виміру, формулювання практично орієнтованих висновків та рекомендацій. У першому розділі розкрито теоретичні засади дослідження євроскептицизму через систематизацію понятійно-категоріального апарату та аналіз теоретичних витоків. Другий розділ присвячено розкриттю змісту та еволюції євроскептицизму шляхом ідентифікації концептуальних підходів до його аналізу й типологізації та ретроспекції формування. У третьому розділі представлено сучасну практику євроскептицизму в партійному та медійному вимірах, а також досліджено наслідки євроскептицизму та можливі шляхи їх подолання. Уперше в українській політичній науці аргументовано, що критика теорій політичної інтеграції (неофункціоналізму, ліберальної міждержавності та постфункціоналізму) є обґрунтуванням теоретичних засад євроскептицизму. З позиції євроскептиків, неофункціоналізм нівелює роль громадянина і громадськості у вирішенні соціально-політичних та економічних проблем через некомпетентність, міждержавний лібералізм критикується через втрату діалогом між країнами-членами ЄС значущості після кризи мігрантів, переважання «пропозиції» інтеграції, а не «попиту» і ролі наднаціональних органів, постфункціоналізм недооцінює територіальний рівень європейського управління, на якому мережі та зв’язки між національними суб’єктами та наднаціональними суб’єктами мають тенденцію уникати політизації, демонструє «відставання» теорії від практики тощо; Уточнено чинники формування євроскептицизму, а саме – економічні, культурні та політичні. Блок економічних чинників пов’язаний, насамперед, із економічним статусом людини, рівнем її соціальної захищеності, фінансовими можливостями та перспективами їх поліпшення/погіршення в результаті євроінтеграції. Культурні чинники пов’язані з рівнем залежності самоідентифікації особи від країни (одинична ідентичність), кількох країн (множинна ідентичність) та ЄС загалом. Політичні чинники залежать від політичних установок громадян країн-членів ЄС; історичну ретроспекцію євроскептицизму, його зв’язок з популізмом, а також роль ЗМІ у поширенні євроскептичних дискурсів. Перші прояви євроскептичних настроїв можна відстежити з 1950-х років. Якщо визначити євроскептицизм як «опір Європі», тоді він не обмежується партійною політикою, не є однорідним у своїх проявах, не є постійно представленим чи однаково сильним у всіх європейських країнах, не є статичним чи непорушним, а, навпаки, є динамічним процесом, який час від часу змінюється та розвивається далі впродовж історії європейської інтеграції значною мірою покладаючись на механізм популізму. Сьогодні велика увага ЗМІ приділяється висвітленню діяльності так званих маргінальних партій чи груп, широкого суспільного невдоволення інституціями ЄС. Розширені мережеві та рекламні можливості, які онлайн-ЗМІ пропонують євроскептичним партіям, групам і спеціальним рухам, сприяють зміцненню євроскептицизму в публічній сфері настільки, що деякі вчені бачать «синхронізацію» настроїв проти ЄС між країнами; наслідки євроскептицизму для євроінтеграції (криза європейської солідарності, проблема прикордонних регіонів, складнощі у формуванні єдиної європейської політики та цінностей, загроза нових брегзит, ліміт кредиту довіри до європейських інституцій тощо. Набуло подальшого розвитку: узгодження провідних для теми дослідження концептів, зокрема, «євроскептицизм», «євроінтеграція», «інтеграція», «дезінтеграція», «європеїзація», «європейські цінності», «національна ідентичність», «наднаціональна ідентичність», «криза», «Європейський Союз» тощо. Запропоновано авторське визначення євроскептицизму. Євроскептицизм – це з різною мірою проявленості – від критики окремих політик ЄС до повного заперечення інституційної реалізації – суспільно-політична ідея та/або активність проти об’єднаної Європи, інспірована та підтримувана як партійними акторами, так і представниками громадськості; аналіз ключових підходів до типологізації та дослідження євроскептицизму: «жорсткий» та «м’який» євроскептицизм П. Тагарта та А. Щербяка, «дифузна» та «специфічна» підтримка європейської інтеграції П. Копецького та К. Муда, тривимірна типологія (принцип, практика, майбутнє) С. Васілопулу, а також аналітичні моделі євроскептицизму, розроблені Л. Хуге та Г. Марксом (партійний та громадський євроскептицизм), С. Леконте (вплив євроскептицизму на міжнародні відносини) К. Де Фріз (еталонна модель) тощо; дослідження євроскептичних партій як у межах окремих держав-членів ЄС, так і в загальноєвропейському вимірі. Євроскептичні політичні партії в Європі, які є політично різноманітними за своєю природою, зростають із своїм дестабілізуючим впливом на європейський проєкт. Незважаючи на те, що їхні політичні орієнтації можуть відрізнятися, усі вони виступають проти європейської інтеграції, зазвичай, користуючись зростаючим розчаруванням у ЄС і намагаючись розвалити блок, що слабшає через партійну євроскептичну риторику. Розроблено рекомендації з подолання негативних наслідків євроскептицизму в процесі подальшої євроінтеграції шляхом удосконалення системи представленості європейських регіонів і населення у процесах розробки європейських політик для підвищення ефективності та залученості громадян, активної імплементації «європейської ідентичності», яка не суперечить національним аналогам і пов’язана, насамперед, не з мовним чи культурним аспектами, а європейською громадянською позицією тощо.

The idea of European integration 3 both within the European Union and beyond its borders 3 is increasingly being criticized by the public and political forces. Euroscepticism has become a kind of antithesis of European integration, designed to prove the dysfunctionality of a united Europe. The current phase of the confrontation between integration and disintegration narratives can be defined as acute and fateful. The future of the EU and the prospects of candidate states for accession today directly depend on what will win: national or supranational identity; populism or common sense; pan-European values or narrow national interests, etc. Knowledge of the determinants, evolution, institutional features and specifics of the practical implementation of Euroscepticism will allow us to understand its essence and the mechanics of its functioning, which, in turn, will help to form a coordinated strategy for countering its negative effects on European integration. The relevant knowledge is today largely accumulated in the scientific field of Western political thought. However, they require systematization and coordination, complex analysis and in-depth reflection, which was the reason for the choice of the topic of this scientific study. Certain theoretical and practical aspects of Euroscepticism are revealed by such foreign and Ukrainian researchers as O. Batrymenko, G. Weinstein, D. Valred, S. Vasilopoulos, R. Inglehart, M. Karaschuk, N. Karpchuk, F. Cameron, V. Klymonchuk, G. Marks, D. Nelipa, P. Taggard, O. Tarnavsky, O. Tkach, K. de Vries, L. Hooghe, K. Schneider, etc. A systematic analysis of the scientific ideas and positions of these scientists became the theoretical foundation of this scientific research, the development of the author's vision of Euroscepticism as a concept and phenomenon of the sociopolitical dimension, and the formulation of practically oriented conclusions and recommendations. The first chapter reveals the theoretical foundations of the study of Euroscepticism through the systematization of the conceptual and categorical apparatus and the analysis of theoretical sources. The second chapter is devoted to the disclosure of the content and evolution of Euroscepticism by identifying conceptual approaches to its analysis and typology and retrospection of its formation. The third chapter presents the modern practice of Euroscepticism in the party and media dimensions, and also examines the consequences of Euroscepticism and possible ways to overcome them. For the first time, in Ukrainian political science, it is argued that criticism of theories of political integration (neofunctionalism, liberal interstatehood and postfunctionalism) is the justification of the theoretical foundations of Euroscepticism. From the position of Eurosceptics, neo-functionalism downplays the role of citizens and the public in solving socio-political and economic problems due to incompetence, interstate liberalism is criticized for the loss of significance of dialogue between EU member states after the migrant crisis, the predominance of the "supply" of integration rather than the "demand" and the role of supranational bodies, post-functionalism underestimates the territorial level of European governance, at which networks and connections between national subjects and supranational subjects tend to avoid politicization, demonstrates the "lag" of theory from practice, etc.; The factors of Euroscepticism formation are specified, namely economic, cultural and political. The block of economic factors is primarily related to the economic status of a person, the level of his social security, financial opportunities and the prospects for their improvement/deterioration as a result of European integration. Cultural factors are related to the level of dependence of a person9s self-identification on the country (single identity), several countries (multiple identity) and the EU as a whole. Political factors depend on the political attitudes of citizens of EU member states; a historical retrospection of Euroscepticism, its connection with populism, as well as the role of the media in the spread of Eurosceptic discourses. The first manifestations of Eurosceptic sentiments can be traced back to the 1950s. If Euroscepticism is defined as <resistance to Europe=, then it is not limited to party politics, is not homogeneous in its manifestations, is not constantly present or equally strong in all European countries, is not static or unshakable, but, on the contrary, is a dynamic process that changes from time to time and develops further throughout the history of European integration, relying to a large extent on the mechanism of populism. Today, much attention is paid to the media to cover the activities of so-called marginal parties or groups, and to the widespread public dissatisfaction with EU institutions. The expanded network and advertising opportunities that online media offer to Eurosceptic parties, groups and special movements contribute to the strengthening of Euroscepticism in the public sphere to the extent that some scholars see a <synchronization= of anti-EU sentiments between countries; consequences of Euroscepticism for European integration (crisis of European solidarity, problem of border regions, difficulties in forming a single European policy and values, threat of new Brexits, credit limit of trust in European institutions, etc.). Got further development: coordination of the concepts leading to the topic of research, in particular, <euroscepticism=, <euroscepticism=, <eurosintegration=,<integration=, <disintegration=, <europeanization=, <european values=, <national identity=, <supranational identity=, <crisis=, <european union=, etc. The author9s definition of euroscepticism is proposed. Euroscepticism is, with varying degrees of manifestation 3 from criticism of individual EU policies to complete denial of institutional implementation 3 a socio-political idea and/or activity against a unitedEurope, inspired and supported by both party actors and public representatives; analysis of key approaches to typology and research of Euroscepticism: <hard= and<soft= Euroscepticism by P. Taggart and A. Szcerbiak, <diffuse= and <specific= support for European integration by P. Kopetsky and K. Mudde, three-dimensional typology (principle, practice, future) by S. Vasilopoulou, as well as analytical models of Euroscepticism developed by L. Hooghe and G. Marks (party and public Euroscepticism), S. Leconte (impact of Euroscepticism on international relations), K. De Vries (reference model), etc.; research of Eurosceptic parties both within individual EU member states and in the pan-European dimension. Eurosceptic political parties in Europe, which are politically diverse in nature, are growing with their destabilizing impact on the European project. Despite the fact that their political orientations may differ, they all oppose European integration, usually taking advantage of growing disillusionment with the EU and trying to break up the bloc, which is weakening due to party Eurosceptic rhetoric. Recommendations have been developed to overcome the negative consequences of Euroscepticism in the process of further European integration by improving the system of representation of European regions and the population in the processes of developing European policies to increase the efficiency and involvement of citizens, the active implementation of "European identity", which does not contradict national analogues and is associated, first of all, not with linguistic or cultural aspects, but with a European civic position, etc.
Euroscepticism in Contemporary Western Political Thought
Keywords: євроскептицизм; європейська інтеграція; Європейський Союз; ідентичність; криза; західна політична думка; неофункціоналізм; популізм; національний суверенітет; довіра; політичні партії; брекзит; Euroscepticism; European integration; European Union; identity; crisis; Western political thought; neofunctionalism; populism; national sovereignty; trust; political parties; Brexit