Комунікація влади і суспільства як чинник народовладдя - Островська Дарина (My University, 2021)
В ході виконання роботи розглянуто основні концепції та теоретико-методологічні підходи у вітчизняних і зарубіжних наукових джерелах щодо комунікації в системі «держава – суспільство» як базового чинника реалізації народовладдя в демократичних державах; з’ясовано специфіку взаємодії органів державної влади та суспільства на прикладі країн-членів Європейського Союзу та Північної Америки; охарактеризовано комунікаційний процес у системі «держава – громадянське суспільство» в Україні; визначено основні напрями розвитку комунікації між державою і громадянським суспільством у контексті просування України до майбутнього членства в Європейському Союзі. Європейський досвід, успіхи і невдачі в запровадженні нових моделей, типів комунікації брюссельської і національних влад окремих країн показує, яка це вкрай важлива, хоча й дуже складна робота. Виконуючи подібну роботу, Україна повинна взяти краще з європейського комунікативного арсеналу, навчити його застосуванню не лише урядовців, депутатів, чиновників різного рівня, а й підготувати загалом громадянське суспільство до сучасного взаємо зрозумілого, цивілізованого і ефективного спілкування як ознаки справжнього народовладдя. Аналіз показує, що політичному діалогу з активним залученням до нього різних громадських формувань і організацій, варто приділити максимум уваги. Особливо з огляду на складність сучасних завдань, що стоять перед Україною. Розв’язати їх можна лише при залученні широких народних мас до управління державними справами. Грамотна, системно організована інформаційно-комунікативна має передувати будь-яким масштабним реформам у державі, а не відкладатися до їх впровадження, бо без належної комунікації влади з суспільством плани урядовців часто приречені на провал.Приклад розвинутих демократій, перш за все – Європейського Союзу в цілому і його країн-членів окремо, показує, наскільки багато у кількісному, а особливо – у якісному вимірах, треба ще зробити українській владі, політикам, що її представляють, – з одного боку, партіям, фаховим асоціаціям, третьому сектору, в цілому неурядовим організаціям, а також і тим, хто сьогодні демонструє свою активність лише мітингами, протестними акціями, зрештою всім нам навчитися розмовляти поміж собою як партнерам.